Ekképp sóhajtott fel Zechenter Antal, az egyik lelkes Bessenyei-tanítvány 1775-ben, egy, Pozsonyban kiadott fordításkötetének előszavában: „...míg valami igaz hazafinak kegyelméből magyar theátrum fel nem állatik, soha a magyar nyelv tökéletes nem lészen”.
Utójáték
S hogy miért vetem most mindezt papírra? Engesztelésképpen. Hogy e röpke epilógusban megkövessem a teátrumot: „a” Mateszt; kiváltképp annak holt és – szerencsére – még élő alapító tagjait: Ferenczy Annát, Lőrincz Margitot, Bugár Bélát, Gyurkovics Mihályt, Konrád Józsefet, Turner Zsigmondot. Miért a megkövetés? Mert a szlovákiai magyar sajtó, azaz mi, hazai magyar tollforgatók – a hála és köszönet, no meg az újabb virágos tapsok kívánása helyett – elhallgattuk e büszkeségre jogosító jubileumot. Pedig nem véletlenül idéztem Zechenter Antal „közösségi sóhaját”, hiszen kétszázvalahány esztendővel később egyazon tőről fakadnak a társulatalapító Bugár Béla szavai a komáromi Vasmacska Stúdióban egy „múzeumira hangolt” társalgás közben. Acélosan koppanó szavakkal, mégis szelíden leszögezi: „Az emlékek nem csalnak, csak az idő már összemos sok mindent, a részletek néha-néha már hihetetlenek. De az az érzés kitörölhetetlen emlék, amikor a háborút követő reménytelen évek után ismét színpadon, a mi színházunkban szólalhattunk meg magyarul. Ez igazi csoda volt, a szlovákiai magyarságban is feléledt a remény, hogy talán mégis van jövőnk. Ugyanis minden frázisnál többet jelentett, hogy az emberek ismét az anyanyelvükön hallhatták a szavakat...”
Ötvenöt éve így indult útjára hivatásos színjátszásunk. És mint annyi más ügyre, erre is a nálunk oly gyakori „ahogy lehet” és az „ámde mégis” nyomta rá bélyegét. Mert igaz, hogy sanyarú, felemás, megtűrt, de nem megtört volt ez az indulás. És buzdított. A hajdani Matesz megkövetéseképp mondom: erről az évfordulóról nem szóltunk, vagy csak alig! Schiller Haramiákjainak hippokratészi mot?tója jut az eszembe: „Amit az orvosságok nem gyógyítanak, meggyógyítja a vas; amit a vas nem gyógyít, meggyógyítja a tűz.”
De mi lesz a tűzzel-vassal gyógyíthatatlan, sajgó színházi emlékeinkkel, önnön rossz lelkiismeretünkkel?
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.