A 2001-es népszámlálás adatai szerint a Cseh Köztársa-ságban 14 672 magyar él, a fővárosban 1671. Az adatot elemző Kokes János szerint a magyar nyelvet értők száma ennél néhány ezerrel több lehet, de erről nincsen nyilvántartás. És Prágában, messze a nyelvhatáron túl jelenik meg az egyik legszínvonalasabb magyar lap, a Prágai Tükör. Tíz éve.
Nem provinciális Prágai Tükör
Lehetséges, hogy a város szelleme hat vissza a Prágai Tükör szerzőire és szerkesztőire? Az egykor multikulturális Prága? Az a város, amelyben a két világháború között sem sokkal több magyar élt, de az egyetemes magyar kultúrába ezen az úton is érkezett a XX. század, az új, a forradalmi művészet üzenete és ihlető hatása. Forbáth Imre emlegeti az Edison kávéházat, amelynek egyik sarkában gyülekezett az a néhány magyar értelmiségi, akik csehekre figyelve olyan világirodalmi hatásokat közvetítettek, amelyek – sok oka van ennek – egyébként akkor elkerülték Budapestet és még inkább Pozsonyt. Arra a jelenetre pedig Szvatkó Pál emlékeztet az Apollo című közép-európai humanista folyóiratban 1934-ben közreadott, a cseh–magyar szellemi kapcsolattartást elemző esszéjében, hogy a cseh értelmiség mennyire értetlenül, sőt meghökkenve fogadta a körükben akkor is és mindmáig népszerű Móricz Zsigmond ama kijelentését, hogy ő nem ismeri a modern művészi áramlatokat a világban. Szvatkó példája arra vonatkozott, hogy a cseh szellem elevenebben és szervesebben építkezik az európai kultúrából, mint a magyar, és – főleg – képes egyszerre Nyugat és Kelet felé tájékozódni.
A Prágai Tükör regionális folyóirat, és az évente megjelenő öt száma a csehországi magyar kulturális értékek megjelenítése mellett a cseh szellemmel való kapcsolattartást tartja feladatának. Mostanában volt alkalmam – a prágai redakció szívességéből, mert egyébként hogyan másként lenne hozzáférhető ez a lap – a tavalyi évfolyamot és az idei termést elolvasni. Az utóbbi számokat egy szomorú esemény, Rákos Péter tavaly augusztusban bekövetkezett halála és az ő személyiségére történő emlékezés is meghatározza. Rákos Péter életműve eleve példája annak, hogy miként lehet és miként kell otthonosan élni, gondolkozni és munkálkodni a cseh, a magyar és az európai világban. És éppen a Prágai Tükörből tudható, hogy Rákos életműve – halála dacára sem lezárt. Gál Jenő azt a könyvét ismerteti, amely posztumusz látott napvilágot csehül a múlt év végén Mravuprosté epištoly, ni kázání, ni kárání címmel. Már a cím is mutatja, hogy egy prágai magyar esszéista miben különbözik a világ más tájain élő és hasonló témával foglalkozó magyar írástudótól. Rákos nem „prédikál”, nem „korhol”, levelei „erkölcsmentesek”, azaz nem dogmákat, sztereotípiákat közvetít, hanem amolyan masaryki szellemtől áthatott útmutatások ezek. Jól írja Gál Jen#: Rákost az 1989-et követ# esélyt adó fordulat, változás késztette írásra, ez sarkallta arra, hogy megpróbáljon tájékozódni a tények között azok ismerete nélkül is... És Rákos nyomán Karel Čapekot idézi: „A dolgokat nem oda kell tenni, ahol voltak, s nem is oda, ahol lenniük kellene, hanem oda, ahol jó nekik.”
Az is feljegyzendő erről a lapról, amilyen alaposan és lelkesen követi Kertész Imre Nobel-díjának cseh (és magyar) következményeit. Persze erkölcsi joguk, sőt kötelezettségük is volt erre, hiszen éppen Rákos Péter volt az, aki még 1992-ben, tehát a Nobel-díj odaítélése előtt kereken tíz esztendővel hívta fel a csehek figyelmét Kertész rendkívüli értékeire. És felidézik egy másik „prágai magyar”, Borsody István emlékét is. Egy eddig nem közölt interjúban, halála előtt arra figyelmeztetett Borsody, hogy mennyire aktuális mesterének, Jászi Oszkárnak bizonyos értelemben ugyancsak Prágához kötődő munkássága. Ezt mondta Borsody: „Ha van reményünk arra, hogy tisztességes békét és tisztességes életet teremthetünk Európának ebben a sok megpróbáltatást megélt részében, akkor az csak az európai egyesülés kiteljesedésében képzelhet# el... Hiszek abban, hogy egy gyökeres változás, egy megbékélési folyamat és egy tisztességes béke csak akkor köszönhet ránk Közép-Európában, ha ez az európai történelmi kezdeményezés elér bennünket is.” Az interjú még 1993-ban keletkezett, és most, az EU-csatlakozás küszöbén lett igazán aktuális.
Borsody István nemcsak a prágai egyetem padjait koptatta, hanem munkatársa volt a ma már szinte csak legendaként élő Prágai Magyar Hírlapnak is. Kocur László szellemes tanulmánya egyebek között megjósolja, hogy 2002 júniusában lesz nyolcvan éve annak, hogy a lap (a két világháború közötti kisebbségi önismeret hiteles letéteményese) megindult, de erről a jeles évfordulóról egyetlen újság sem fog megemlékezni. Lelkiismeret-furdalással veszem tudomásul, hogy nyert. De hát végül is – ismereteim szerint – a Prágai Tükör egyedül emlékezett meg Zádor András kilencvenedik születésnapjáról, és ez nagy baj, hiszen feleségével, Zádor Margittal együtt több mint kilencven cseh művet fordítottak magyarra.
Hosszan méltathatnám még a Prágai Tükört. Mert jó lap. És okosan közvetít a csehek és a magyarok között. Erre pedig szükség van. Éppen azon a színvonalon, amelyen a Prágai Tükör teszi.
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.