Az iraki hadműveletek második hetében érdemes megfigyelni az amerikai stratégia változásait, illetve értékelni az erről szóló kommentárokat. Először is foglalkozzunk az amerikaiak és a britek stratégiájával, illetve céljaival.
A sivatagi futás taktikája
A háború második hetének végére egyre nagyobb nyomás nehezedik az amerikai vezetésre, hogy változtasson eddigi stratégiáján, éppen a felsoroltak miatt. Már a hadműveletek megkezdése előtt érezhető volt bizonyos fokú ellentmondás a Pentagon politikai vezetése és a hadszíntéri, régióban állomásozó katonai parancsnokok között. Az amerikai hadügyminisztérium Donald Rumsfeld nevével fémjelzett legfelsőbb politikai vezetése a megkezdett stratégiával szorgalmazta az iraki hadműveletek megvalósítását – tehát a lehető leggyorsabban elérni Bagdadot, egyszerűen megkerülve az „útközben” előforduló ellenállási gócokat. Ezzel szemben a konzervatívabb katonai vezetés egy hagyományosabb hadműveletben gondolkodott, amelynek szabályai és stratégiája a hagyományos módon megvívott háborúkhoz hasonlítottak volna. Aszerint az amerikaiak és britek fokozatosan foglalták volna el Irak területét, városról városra haladva, harcba bocsátkozva minden iraki egységgel, és megsemmisítésük után továbbhaladtak volna Bagdad felé. Természetesen ez utóbbi sokkal időigényesebb, és alapvetően a háborúk hagyományos céljából indul ki, tehát az ellenfél haderejének teljes megsemmisítéséből és területének teljes ellenőrzéséből.
A két vélemény ütköztetéséből végül a Pentagon politikai vezetésének elképzelése került ki győztesen, amely sokkal jobban megfelelt a politikai céloknak – ez Szaddám rendszerének minél gyorsabb megbuktatása a lehető legkevesebb áldozat árán. Ennek eredménye aztán az lett, hogy megindult a Közel-Kelet első nagyobb „posztmodern” katonai konfliktusa. (Természetesen, mint mindenre, az alkalmazott stratégiára is van történelmi precedens, mégpedig a második világháború idejéből, amikor az USA rendkívül eredeti stratégiát alkalmazva a csendes-óceáni hadszíntéren szinte „átugrotta” a japán erősségeket, szigeteket, és egyenesen a fő cél, Japán felé haladt). Csakhogy az első nehézségeket látva ismét megerősödtek azok a hangok, amelyek azt szorgalmazzák, hogy a hadműveletek közben változtassanak a stratégián és Bagdad helyett először koncentráljanak az összes iraki ellenállási góc – Bászra, Nászirija, Kerbela, Nadzsáf – kiiktatására és az ország területének teljes ellenőrzésére. Ha ezt a hadszíntéri parancsnokoknak sikerülne kibokszolniuk, ez lenne a legrosszabb, ami az amerikai háborús stratégiával történhet. Ebben az esetben ugyanis, ahelyett, hogy minimális erők bevetésével felszámolják azokat az iraki állásokat, amelyek elzárják az utat Bagdad felé és gyorsan tovább haladnának az iraki főváros bekerítésére, hosszú, sőt lehet, hogy elhúzódó harcok következhetnek a hátországban. Természetesen nem szabad lebecsülni az utánpótlási, logisztikai útvonalak biztosítását. Ezek stabilitása nélkül felelőtlenség lenne megindítani a Bagdad elfoglalását célzó végső hadműveletet. Az is tény, hogy az eddig érvényes stratégia némi kockázattal járt, elsősorban az utánpótlási vo-nalak gyors megnyúlása miatt, ezeket a kockázatokat azonban mérsékelni lehet az abszolút amerikai és brit légi fölénnyel. Csakhogy mindezek – továbbá a vártnál erősebb iraki ellenállás – még mindig nem elég ok arra, hogy a szövetségesek áthelyezzék a hadjárat súlypontját, amely így Bagdad helyett abszolút területellenőrzésre koncentrálna. Ha a politikai vezetés nem enged a nyomásnak, akkor még mindig komoly esély van az eredeti cél megvalósítására, még ha két vagy három hét helyett akár egy hónapig is tartana. Ennek megfelelően az utánpótlási vonalak rendezésével párhuzamosan az eddigi szellemben tovább kellene folytatni az előrenyomulást Bagdad felé, és a lehető leggyorsabban bekeríteni az iraki fővárost. Ezután következhetne a sorok rendezése, a logisztika biztosítása, ami gyakorlatilag néhány nap pihenőt jelentene, majd a végső hadművelet Bagdad elfoglalására.
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.