Március 9-én új értelmet nyert az Orbán által használt „győzelem” szó, hiszen a Standard & Poor's, a Financial Times, stb. a reformoktól való félelem győzelméről írtak, a JP Morgan egyenesen „súlyos csapásról”, majd amelyik tehette, jól leminősítettek minket.
Magyar Kockázatközösség
„Magyarország győzelme” (és soroljuk ide az őszi, Albert-házaspáros népszavazás várható eredményét is) nem jelent mást, mint hogy az előttünk álló évtizedekben nem kívánunk magántőkét bevonni az egészségügybe, bízunk az eddigi remek rendszer fenntarthatóságában; a privát élelmiszerláncokkal, benzinkutakkal, DVD-lejátszókkal, divatboltokkal és autóbiztosítókkal szerzett pozitív tapasztalataink ellenére rettegünk attól, hogy a magánérdekeltség réme felüsse a fejét az egészségbiztosításban; ahogyan nem várjuk el a jövő főiskolásaitól sem, hogy tanulmányaikat részben a saját jövőjükbe való invesztícióként képzeljék el.
Aki a kormánypártok helyzetét sötét színekben ecsetelné, téved, hiszen – ha hinni lehet a Népszavának – a koalíciós pártok „rendkívül jó hangulatú, nyitott és tárgyszerű szakmai megbeszéléseket folytattak” Gyurcsánynál arról, hogy az egészségbiztosítási reformot „újragondolják”. Az „újragondol” itt nyilvánvalóan az orwelli „duplagondol” kormányzati megfelelője, hiszen a szocialisták az egészségbiztosítás „újragondolása” alatt azt értik, hogy „egyelőre kihagynák belőle az üzleti szférát”. Azaz kiherélnék a reformot.
Ám ha a kormánykoalíció most megfutamodik, kitűzi a fehér lobogót és felad nagyjából mindent, amire egyáltalán létrejött, akkor igazán felesleges még két év kormányzati agóniára berendezkedni. Ha a koalíció pártjai „reformként” próbálják majd eladni azt, hogy létrehoztak 22 államosított egészségbiztosítót, vagy hogy a Gyurcsány-féle népi kapitalista részvényprogram keretében megengedik a „kisemberek” beszállását, mondván, „nagyon széles az opciók tárháza” (Horváth Ágnes), akkor valamit alapvetően félreértenek. A népszavazás eredménye természetesen köti őket, Magyarország modernizálásának feladása azonban nem.
Tévednek a szocik és a liberálisok, ha azt hiszik, kisebb kormányzati tilitolival, tárcacserékkel, konfliktuskerülőbb SZDSZ-elnökkel kikommunikálhatják magukat a bajból. Nem. Elvszerű döntésekre van szükség, és ha erre képtelenek, azt nyilvánosan be kell jelenteni. A szocialisták tudtommal nem arra szerződtek, hogy benntartsák Magyarországot a későkádári társadalmi, egészségügyi és adórendszeri posványban. A liberális párt pedig nem arra van, hogy a Rába habzását megfékezze, hanem hogy a túlburjánzó államnak, a piacellenes demagógiának és a kollektivista megoldásoknak szabjon gátat. Ha a magyar kormánypártok most nem képesek a maximumot kihozni az adott helyzetből, akkor hamarosan maguk is a történelem részei lesznek.
Az írás a hirszerzo.hu-n megjelent cikk szerkesztett változata
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.