Kisvárda. Amikor ezeket a sorokat írom, már túl vagyunk azon a nagybetűs napon, amit legutóbb annyira hiányoltam. Titokban vártuk persze, mégis mindenkit váratlanul ért az intenzitása, s mintha még mindig tartana a lendület.
Nagy lendülettel végre eljött a várva várt nagybetűs nap Kisvárdán
A szabadkaiak Telihay Péterrel dolgoztak Bulgakov Képmutatók cselszövése című darabján, amely a színház volt igazgatójának, Kovács Frigyesnek a jutalomjátéka Moliére szerepében. Minden igazi telihays, a rendező nemcsak a hatalom és a kisember kapcsolatáról, a besúgás természetrajzáról beszél, hanem a színházat is megmutatja annak hátsó aspektusából. Nem véletlen, hogy az előadás első részében fent ülünk a színpadon, egy öltözőben, ahol testközelben zajlik az élet, s együtt szurkolunk a színészekkel, hogy a hatalmas királyi étkezőasztal rájuk ne zuhanjon a magasból. Az előadás tele van kiemelkedő színészi alakításokkal és emlékezetes színpadi megoldásokkal. A második részben helyet cserélünk, a néző lekerül a valós helyére, a színpadi zsöllyébe. Telihay szándékosan kortalanítja a darabot, hisz Moliére története bárhol, bármikor, mindenkivel. A sok nagyszerű alakítás közül is kiemelném Karna Margit érsekét, egy nagyon nagy színésznő frenetikus dobása.
Nem aktualizál, mégis rólunk is szól a csíkszeredaiak Hegedűs a háztetőn című előadása, a címszerepben a briliáns Fülöp Zoltánnal, aki a szerep minden apró rezdülését maximális hőfokon tudja megélni. Csak idézném Ascher Tamás véleményét, aki szerint messze a legigazibb, legösszetettebb Tevjét láttuk magyar színpadon. Nagyon pontosan kidolgozott Parászka Miklós rendezése, aki még ebbe az igen kötött formába is számtalan ötletet tud vinni, s amikor a végén az anatevkaiak levetik a ruhájukat, s a nézők felé kivonulnak a színpadról, az Auschwitzra utaló látvány felejthetetlen és nehezen emészthető pillanatokat halmoz fel bennünk.
Ha már Ascher Tamást említettük, soha ekkora közvetlenséggel és tárgyilagossággal nem hallottam még előadásokat kielemezni, mint a ma már klasszikusnak számító rendezőtől, aki úgy tud kegyetlen kritikát mondani, hogy közben mégsem sért meg senkit. Biztos lesznek rendezők, akik hazamenvén még egyszer végiggondolják Ascher felvetéseit, s azt talán be is építik az előadásba.
A gyergyószentmiklósiak Ben Jonson Volpone című komédiáját dolgozták át Béres László irányításával, s bár ez a változat szinte csak a bennfentesek számára élvezhető zavartalanul, mindenért kárpótolnak az emlékezetesen megoldott színházi pillanatok, amelyek függetlenül a mű egészének befogadási nehézségeitől, újnak és hatásosnak tűnnek.
A kassai Thália Színház Moliére A fösvény című darabját hozta el, Bocsárszky Attilával a címszerepben. A kis színpadhoz szokott társulat a kisvárdai Várszínpad hatalmas terét is képes volt bejátszani. Csiszár Imre számtalan ötletet halmozott fel az előadásban, de talán itt is érvényes az, amit a szatmárnémetiek Indul a bakterház című előadásáról mondtunk. A kevesebb több lett volna. (jdj)
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.