<p>„Budapest pereméről hosszú, kacskaringós út vezetett Újbástig. Éltem fényűzően, számkivetetten, albérletben, fedél nélkül, jó emberek szánalmából, de mindig a magam szándéka szerint, soha nem mások akaratából. Ez alól kivételt a fiatalkorúak intézete képez, oda viszont a Jóisten vezérelt, mert megmentett a sodródástól, és olyan szakmát tanultam, amiért, míg élek, hálás leszek, ami nemcsak eltart, de meg is tart.”</p>
Nálunk: A gyűjtögető ember
![](/sites/default/files/styles/image_16_10_w400/public/lead_image/05fb7b9f-92ed-47c9-8cc0-eb09e1cab04b_0.jpg.webp?itok=zfsCbriG)
Sokáig kanyargunk Újbást zegzugos utcácskáiban, mire a falu végéhez közelítve megtaláljuk Ladóczky Vilmos házát. Újabb kori parasztporta a domb alatt, az udvaron két őrző kutya, ahogy illik. A ház körül tudatos rendetlenségben megmentésre váró tárgyak, öntöttvas kályhától kezdve lószerszámon keresztül Madonna-szoborig. Limlom, ócskaság.
Mi mindent gyűjt? És hol szerzi be a tárgyakat? Fogad-e turistákat? Miért Újbáston telepedett le? Miszerint rendezte be a házát? Milyen volt a régi ember? Mekkora szerepe volt Istennek? Mennyire érzi magát megszállottnak?
Ezekre a kérdésekre is mind választ kapnak, ha az aktuális Vasárnapban elolvassák Soóky László riportját.
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.