Diadalként jelentették be, hogy az állam januárban 300 millió koronával kevesebbet fordított szociális kiadásokra, mint egy hónappal korábban. Főképp úgy spórolhattak meg ennyit, hogy országos viszonylatban mintegy 8 ezren önkéntesen kijelentkeztek a munkanélküliek nyilvántartásából.
Nyomor, nagyító alatt
Diadalként jelentették be, hogy az állam januárban 300 millió koronával kevesebbet fordított szociális kiadásokra, mint egy hónappal korábban. Főképp úgy spórolhattak meg ennyit, hogy országos viszonylatban mintegy 8 ezren önkéntesen kijelentkeztek a munkanélküliek nyilvántartásából. Segélyük összege így 1450 koronára csökkent. Növekedett azok száma is, akikre rásütötték a bélyeget: nem működnek együtt a munkahivatallal, nem jelentkeznek kéthetenként, hogy lebélyegzett papírral igazolják, igenis kerestek munkát. Persze, a „hivatal” ezzel még nem érte el, hogy leleplezze a feketén dolgozókat, munkát meg a legritkább esetben képes kínálni a nála jelentkezőnek. És nem azért, mert a munkahivatalok többségében hatalmasan megnövekedett az ügyfelek száma, így jó, ha pár percet képesek foglalkozni egy-egy állástalannal, hanem – és főképp – azért, mert a betöltendő állások száma továbbra sem növekszik számottevően. A nagy munkanélküliség miatti feszültség nem csökken. Ellenkezőleg, a szociális segélyekre leginkább rászorulók még nyomorúságosabb helyzetbe kerültek. Pedig többségük minden hangulatkeltő rosszhiszemű (főképp a politikusok által lelkiismeret-csitítás érdekében szívesen elfogadott) híresztelés ellenére szívesebben dolgozna, mintsem az alaposan lefaragott szociális segélyből éljen. Ráadásul ezt is könnyen elveszítheti, ha a hivatal rajtakapja például, hogy lakásának kisebbre cserélésével nagyobb összeghez jutott, vagy ha a segélyezettről kiderül, hogy a bankban van némi megtakarítása, netán 100 ezer koronánál drágább autója van, esetleg örökölt valamilyen vagyont stb. A segély elveszítésének még számos hasonló oka lehet, melyekről vagy tudnak, vagy nem az érintettek, de egy biztos: a törvény szigora ilyen esetekben az esetek többségében olyanokra sújt le, akik kilátástalan helyzetükből munkahely híján nehezen találnak kiutat. Az egyik dél-szlovákiai járási hivatal sajtóban is közzétett tapasztalatai szerint az ilyenek válnak a legkönnyebben spekulánsok áldozataivá (például eladatják velük a nagyobb lakást). Miközben a spekuláns valószínűleg vígan nevet a markába, a szociális segélyt megvonják attól, aki bevételéből esetleg korábban felhalmozódott tartozásait fizette vissza. Ha pedig a maradékot netán nem a párnája alá szúrta, hanem valamely bank biztonságos széfjében helyezte el, azért veszíti el jogosultságát a havi segélyre, mert amíg van valamilyen pénztartaléka, az államtól nem kaphat semmit. Ebben csak az a furcsa, hogy míg a nyomorgók bankszámlája állami nagyító alá kerül, a korrupcióval gyanúsított nagyvállalkozók, politikusok „bizonyítékok híján” pénzükkel együtt rendre tisztára mosódnak. Ennyit az állam „takarékoskodási” módszereiről...
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.