Vályogviskók, ráncos kezek, barázdált arcok, fekete szemek. Egy jelenlevő, mégis külön világ emlékeztetői. Fotós barátom szokta volt mondogatni: cigányokról könnyű jó képet csinálni...
A gyűlölet gyűrűjében
a műveltek kleptomániát emlegetnek, és sajnálkozva mondják, hogy az ilyen szerencsétlennek bizony gyógyítania kellene beteges hajlamát. Persze, ennél jóval sandább dolog, hogy tucatjával járnak közöttünk a korrupt gazdasági vezetők és minisztériumi csinovnyikok, az ügyeletes kormányzat krémjét furikázó és a könyvelésben dupla fogyasztású állami limuzinok hajtói meg azok főnökei – de mögülük egy szupermarket kellős közepén kimagaslik, mint a megtestesült Bűn, egy idős cigányasszony; ott áll – s ki tudja még meddig fog ott állni? – a gyűlölet gyűrűjében egy tábla párkoronás csokoládéval.
Ez a valóság. Noha szemérmesen keveset beszélünk róla, attól még tény, hogy cigánykérdés, vagyis hát bocsánat: romakérdés bizony van. Olyannyira, hogy születéskor tíz évvel rövidebb élettartam elé néznek a cigánygyerekek, mint nem roma társaik. És ötvennél is többször kevesebb az esélye annak, hogy ez a lurkó majdan felsőfokú végzettséget szerezzen. No és a romák általában tízszer olyan szegények is, mint a többség. Gyakran omladozó kunyhókból álló telepeken élnek, az előítéletes társadalom többi tagjától elzártan s megvetetten.
Csak fényképtéma? Aligha. Csodarecept sincs rá, de aki „klep?tomániás” fogyasztású állami csodakocsin viteti magát, ne csak a fényes BMW-ből meg Audiból tekintse meg a cigánypérókat!
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.