Ami a magyar kormányban történik, várható volt. A felháborítónak ugyan nevezhető, mégis sikeres népszavazás a Horváth Ágnes által képviselt koncepció alapelemeit törölte, ezért minimum illendő lett volna lemondania (nem azért, mert rossz kislány, de így szokás), s mivel nem tette, a kormányfő menesztette.
Válság vagy váltás?
A ma kérdése Magyarországon a hogyan tovább. A jelenlegi koalíció nem menti meg a magyar közpénzeket és gazdaságot ugyanúgy, ahogyan egyetlen számításba jöhető alternatívája, a Fidesz sem. (Az MDF és az SZDSZ, már megbocsássanak, de most a „futottak még” kategóriájában találhatók.) Megoldani pedig van mit.
A magyar munkavállaló bruttó bérének 54 százalékát adókban és tb-járulékokban perkálja le az államnak. Szuperbruttó bérének (ez a munkáltató teljes bérköltsége) alig harmadát kapja a számlájára. A (vulgo: szocialista) szociális hálónak köszönhetően ma az ország egyharmada jogcímmel, de erkölcsi jog nélkül eltartott, a nyugdíjrendszer a befizetőkhöz képes bőkezű. Ebben a helyzetben a tízmilliós Magyarországon nagyjából ugyanannyi munkavállaló dolgozik, mint az ötmilliós Szlovákiában. Az adóhatóság tömegével vesz föl új ellenőröket, akik a sikanírozás minősített esetein túl feltehetően saját költségeiket sem hajtják be, a szürke- és feketegazdaság szofisztikált módozatai jelennek meg. Tavaly tavasszal a randalírozó utcai huligánok címlapon voltak, a meghatározó napilapokból csak kettő vette észre úgy a nyolcadik oldalon, hogy az IBM keleti központja Budapestről Bukarestbe költözött. Az érdekcsoportok nyomásgyakorlása felér a társadalmi zsarolással. Ez a mai Magyarország magyarországi és talán most már külföldi képe is, amivel nagyon nehéz valamit kezdeni. Egyszerűen a néhai V-4 dobogós eltelve önmagától vált sereghajtóvá. S még mielőtt valaki azzal vádolna, hogy csak Orbán szavait idézgetem politikai PR célzatokkal, azt sem szabad elfelejteni, hogy a folyamat bizony a Fidesz-kisgazda kormány idején indult be.
A kormányválság végződhet kisebbségi kormányzással, alias két év bénázással. Végződhetne kiegyezéssel is, bár az SZDSZ-ről még mindig elképzelhető, hogy néhány Audi slusszkulcsért nem adja fel a reformelképzeléseit. Végződhet a dolog előrehozott választásokkal, ami a Fideszt kétharmados többséghez juttatná s annak következményeit nehéz felmérni.
Amit viszont Magyarország nem kerülhet ki, az egy olyan lista, amit nem Szlovákiában találtak ki, de itt egy időben elég jól fújták: nem alanyi jogú, hanem célzott szociális juttatások, megreformált és kibúvókat, potyautasokat nem tűrő, magántőkét is beengedő szolidáris egészségügyi biztosítás, magántőke az egészségügyben, drasztikusan megszigorított munkanélküli-juttatások, liberálisabb munka törvénykönyv, az érdekegyeztetés tisztább szabályozása, az energiapiaci liberalizáció, az egyén nagyobb felelőssége önmagáért. Ezt a magyar makroközgazdák tudják. A politikusok értelmesebbje tudja. A lakosság közügyekre odafigyelő rétege legalább sejti. De nem tudni, ki az, aki lépni mer. Való?színűleg csak egy komoly katarzisélmény, egy komoly gazdasági zuhanás nyitja fel a magyar lakosság szemét. A rendesen még el sem kezdett reform fájdalmas lesz. S mivel az országok állapotjait nem David Copperfieldek varázsolják elő, hanem a mindenkori lakosság értékteremtő munkája, a reformfájdalmakat Magyarország nem ússza meg!
Mindezekkel szemben a friss kormányválság akár jelentéktelen epizódnak is tűnhet.
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.