Történelmünk legdicsőbb időszakát idézzük minden tavaszelőn, mert a szabadság történelmi vándoraira emlékezünk. Az 1848-49-es forradalom és szabadságharc jellemzően azért változatlan érvényű, mert bár végkifejletében vitathatatlanul tragikus volt, végeredményét tekintve máig hatnak vívmányai.
Békét – önmagunkban!
Itt és most úgy tűnik, már egyáltalán nem – és remélhetőleg nem is csak egyelőre – 1848-1849 tragikumát, véráldozatait kell felidéznünk dicső elődeink síremlékeinél és a forradalmi emlékhelyeken. Hiszen alapjában véve megvalósulni látszik a szabadság, egyenlőség és testvériség eszméje Európában. Mégpedig a tárgyalásos konszenzus alapján. S ha még akad is esetleg nemzeti, faji alapon kirekesztő téveszme, bármely oldalon legyen az, remélhetőleg csak elhanyagolható műszaki piszok a nemzeteket integráló feltartóztathatatlan társadalmi folyamatok útjában. Ami persze korántsem jelenti azt, hogy immár a Kánaán küszöbén lennénk, s a bőség kosara is minden bizonnyal nemes ideánk marad csupán, még nagyon-nagyon hosszú időn keresztül. Az európai nemzetek békéje viszont elérhető közelségbe kerülhet végre. Hogy így legyen, elsősorban önnönmagunkban kellene tartós békét teremtenünk.
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.