Meddig lehet esztelen hadjáratot folytatni a tudás és az ész ellen?
Nemzetek és könyvtárak
![könyvtár](/sites/default/files/styles/image_16_10_w400/public/lead_image/20032019Zilina_odborna_kniznica_03602540.jpg.webp?itok=8BW7v55H)
Gyermekkorom emlékezetes élményei voltak az osztálykirándulások. Amikor hatodikos korunkban megnéztük Krasznahorka várát, az Andrássy-mauzóleumot és a Domicai cseppkőbarlangot. A történelem, a kultúra és a természet megismerésének kellemes módja a kirándulás.
Ez is eszembe jutott, amikor néhány hete Turócszentmártonban jártam. A Szlovák Nemzeti Könyvtárban, mert olyan magyar könyveket akartam elolvasni, amelyek csak ott találhatók meg, egyetlen példányban. És az is eszembe jutott a gyönyörű természeti környezetben fekvő városban, hogy vajon miért nem jártam itt gyerekkoromban osztálykiránduláson.
A szocializmusban rengeteget hallottunk a nemzetek békés egymás mellett éléséről, a népek barátságáról, csak éppen arról a népről nem tudtunk sokat, amelyikkel együtt élünk. A szlovák nép pedig még sokkal kevesebbet tud rólunk. Hiszen iskoláinkban még mindig nem tanulunk egymásról, főként ők rólunk, de mi sem a többi nemzetről, akikkel egy országban élünk. Nemzeti sztereotípiákat persze ismerünk, és terjesztjük is őket.
Valahol ott is el lehetne kezdeni az egymás megismeréséhez vezető utat, ha az iskolások megnéznék a Turócszentmártoni Nemzeti Könyvtárat és Nemzeti Múzeumot, és megnéznék a Budapesti Nemzeti Múzeumot és Nemzeti Könyvtárat, és tanítóikkal elbeszélgetnének arról, mi az, ami összeköt minket. És ha megtennék ezt a magyar és a szlovák iskolák tanulói is. Vagyis kirándulnának olyan helyekre, amelyek a közös történelmünket is felidézhetik. És ha megfelelően megismernék azt, nem hinnék el sem a magyar, sem a szlovák nacionalista érveket, mert felismernék a mögöttük rejtőző, politikai és gazdasági hatalomra éhes emberek hamisságát.
De hogy mennyire idealista ez az elképzelés, azt a magyar nemzeti könyvtárról terjedő hírek is jócskán alátámasztják, hiszen nemcsak egymás megismerése nem fontos a hatalomnak, hanem a tőle eltérően gondolkodó saját nemzetéből valóké sem, sőt azokat káros, nemzetellenes népségnek tartja.
Pedig: „Nemzeti Könyvtárunk, az Országos Széchényi Könyvtár létrejöttét egy hazafias érzésű, felvilágosult mágnásnak, gróf Széchényi Ferencnek (1754–1820) köszönhette, aki a régi nemzeti könyvkincset országszerte és külföldön nagy anyagi áldozatvállalással felkutatta és gyűjteménnyé egyesítette, majd közhasználatra bocsátotta. Magyarország első nyilvános nemzeti közgyűjteménye és közintézménye 1803-ban nyílt meg az olvasók és kutatók számára” – olvashatjuk az OSZK honlapján. Továbbá: „Az Országos Széchényi Könyvtár a tudás tárházaként a magyar kulturális örökség hagyományos (papíralapú) és modern (elektronikus) könyvtári dokumentumainak megőrző és közvetítő intézménye.”
Ezt az intézményt is bedarálja azonban a hírek szerint a diktatórikus hatalom, a várból egy méltatlan helyre költözteti, és bizonyára olyan mértékben csökkenti majd az anyagi támogatását, változtatja meg a jogalanyiságát, hogy lassan elsorvadjon, ahogy kívánja tenni ezt a Magyar Tudományos Akadémia kutatóintézet-hálózatával is.
Vajon meddig lehet még folytatni ezt az esztelen hadjáratot az ész és a tudás ellen? „Meddig lesz még úr a betyárság?” – kérdezhetnénk Ady Endrével. Egy új Széchényi Ferencre lenne szükségünk?
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.