Peter Handke
Kulturális veszteségeink 59.
![Peter Handke](/sites/default/files/styles/image_16_10_w400/public/lead_image/Nobel%20Literature379044.jpg.webp?itok=sA2X7hmW)
Továbbra sem csitul a felháborodás Peter Handke Nobel-díja körül, számos tüntetés lezajlott a múlt héten több jugoszláv utódállamban.
Nem lett volna szabad egy háborús bűnöst támogató írónak megkapnia ezt a díjat, zúgta a tömeg, és egyáltalán nem tartom meglepőnek, hogy egy irodalmi Nobel-díj ekkora hullámokat vet. Szerintem is lehettek volna óvatosabbak a döntnökök. Miután tavaly ki sem adták az irodalmi Nobel-díjat, mert a bizottság elnökének férje szexuális zaklatási ügybe keveredett, meg valami homályos fogadási bizniszbe is, eléggé meglepő, hogy most a kitüntetett író politikai nézeteit nem tartották fontosnak figyelembe venni.
Handkéról köztudott, hogy a balkáni háború idején nagy rajongója volt Szlobodan Milosevics szerb elnöknek, 2006-ban beszédet is mondott a temetésén, ahol tragikus sorsú embernek nevezte őt.
Azzal is felháborodást keltett, hogy kijelentette: nem tartja népirtásnak a srebrenciai mészárlást, sőt, szerinte Szarajevó ostromakor nem a szerbek gyilkoltak, hanem a bosnyákok, hogy a szerbekre foghassák a dolgot, indokot szolgáltatva a nemzetközi közösségnek a beavatkozásra. És az irodalmárok közül arra is sokan emlékeznek még, mennyire fontosnak tartotta és milyen vehemensen propagálta Handke annak a Radovan Karadzsicsnak a dilettáns verseit, akinek kezéhez vélhetően szintén nem kevés vér tapad.
De próbáljuk a dolgot a Nobel-bizottság szemével nézni. Peter Handke írói életműve fontos, átütő erejű, minőségi, és a maga módján forradalmi. Milosevicset pedig a halála megmentette attól, hogy háborús bűnösként ítéljék el Hágában. Handke tehát mondhatja, hogy nem háborús bűnöst mentegetett húsz éven át.
Rendben, ez a tényállás, de gondoljunk csak bele, mi lett volna, ha egy olyan – egyébként kiváló – szerző kapja az irodalmi Nobel-díjat, akiről kiderül, hogy szexuálisan zaklatott valakit, vagy holokauszttagadókat védett?
Szerintem óriási hiba volt ezzel a komoly díjjal szentesíteni Peter Handke politikai ná(r)cizmusát. Egy ekkora elismerés esetében ugyanis az emberek nem tesznek különbséget az írói életmű és az író politikai erkölcse között, mindkettő a figyelem középpontjába kerül.
Manapság a közéleti tevékenységet nem lehet egy éles vonallal elválasztani a művészi teljesítménytől, illetve a kettő egymásra rétegződik. Szóval más kiváló írót is találhattak volna, mert van belőlük bőven. Handke a múlt héten kijelentette, nem ad több interjút, mert az újságírók csak erről a témáról kérdezik, és ahogy elnézi, nem olvastak semmit tőle. Én meg azt mondom (újságíróként és irodalmárként is), hogy mindenki arról kérdezi a friss Nobel-díjast, amiről akarja – jól is néznénk ki, ha előre jóvá kellene hagyatni a kérdéseket. Megéltem ilyen időket, nem sírom vissza.
Csak azt remélem, hogy ez a díj segíti majd Handkét abban, hogy végre korrigálja egykori kijelentéseit.
Mert tévedni emberi dolog, én is másképp láttam a világot harminc évvel ezelőtt, és nem szégyellem ezt bevallani. Például a dumája alapján az elején nagyon bíztam egy vehemens reformátorban, bizonyos Vladimír Mečiarban. Ha jól emlékszem, harminc éve fél évig tartott ez nálam, aztán be kellett látnom, hogy rossz lóra tettem...
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.