<p>Múlt csütörtökön eldőlt, hogy Donald Trump lesz az egyedüli republikánus elnökjelölt. A média egy emberként szisszent fel, hogy egy minden tekintetben alkalmatlan bohóc kerülhet az Egyesült Államok elnöki székébe, továbbá, hogy az idiotizmus és a féktelen populizmus a legfelsőbb szinteken is teret nyert. </p>
Ezerarcú populizmus
![](/sites/default/files/styles/image_16_10_w400/public/lead_image/tuxpi.com_.1462856977_0.jpg.webp?itok=BLlX6jGF)
Ugyanaznap Barack Obama, az Egyesült Államok elnöke és felesége a kamerák előtt ropta a táncot két birodalmi rohamosztagossal és egy csipogó robottal a Csillagok háborújából.
A populizmus egyfajta kivédhetetlen vádként szolgál a mai médiában, ezzel a jelzővel illetjük azokat, akik a szakmaiság látszatát is mellőzve minél szélesebb réteget szeretnének a mondanivalójukkal megszólítani. A politikusra aggatott populista jelző ma egyértelműen negatív kicsengésű, azt jelzi, hogy nem érti a dolgát, ezt ellensúlyozandó bármilyen módszerrel igyekszik szimpátiát kelteni. Nálunk kijutott ebből Robert Ficónak, Igor Matovičnak, vagy Boris Kollárnak, jobbára mentesült ez alól a két Dzurinda-kormány, illetve a jobboldali ellenzék.
Eközben az újvonalas politikában a populizmus vádja egész egyszerűen értelmezhetetlen: aki jól csinálja a dolgát és tömegeket tud megszólítani, az legalább annyira köszönheti a népszerűségét az egyértelműen populista húzásoknak, mint a szakmai érveknek. Ennek szlovákiai mestere Andrej Kiska államfő, aki minden hónapban szétosztja elnöki fizetését, továbbá az elsők között videózta le és tette fel a szociális hálókra, amint egy vödör jeges vizet zúdít magára (tegyük hozzá, jótékonykodás céljából). De nem ő az egyetlen. A teljesség igénye nélkül: Bugár Béla rendszeresen fotózza magát, amint metszi a szőlőt, vagy a háziállataival foglalkozik, Richard Sulík egy korábbi kampány során szuperhősjelmezben pózolt, Alojz Hlina a trágyakiborítás hagyományát ápolja. Ehhez képest Robert Fico populizmusa a nőnapi virágokkal és a kamerák előtt bemutatott fekvőtámaszokkal egyenesen avítt és régimódi.
A módszerekben már rég nincs különbség a pártok között, szakmaisággal nem lehet választókat nyerni – nem véletlen, hogy a legunalmasabb, láthatatlan, de kétségkívül hagyományos politikai párt, a KDH kipottyant a parlamentből.
Mindez egyáltalán nem azt jelenti, hogy nincs különbség jó és rossz politikus között, de a populizmus vádját lassan ideje elfelejteni olyan közegben, ahol egy vicces videó többet ér három óriásplakát-kampánynál. A legújabb választóvonal nem a populisták és a szakpolitikusok között húzódik, hanem a hitelesnek ható, valamint a hiteles személyiségek között. Elég baj, hogy egy-egy vicces videó vagy megnyilvánulás éppen ezt a különbséget tudja elfedni.
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.