Fennállása óta harmadszor tűzte műsorára a Szlovák Nemzeti Színház Richard Strauss Ariadné Naxos szigetén című operáját, amely eredetileg a Max Reinhardt rendezte Az úrhatnám polgár betétjének készült, de mivel a Moličre-darabbal együtt túl hosszú volt, Strauss egyfelvonásosként „önállósította”.
Ariadné Naxos szigetén
Dieter Kaegi svájci vendégrendező, a dublini ĺr Opera intendánsa a jelenkorba helyezte a cselekményt. Nincs szenzációs aktualizálás, csupán aktualizálás, épp hogy csak jelzett színpadképpel és mértéktartó, de tetszetős kosztümökkel (díszlet- és jelmeztervező: Stefanie Pasterkamp). Nincsenek különleges rendezői ötletek, revelációként ható értelmezések, de minden korrektül a helyén van, logikus, elfogadható, és maximálisan engedi érvényesülni a zenét. És persze az énekeseket. Mert semmilyen rendezői bravúr nem helyettesítheti, ellensúlyozhatja a gyenge vokális teljesítményeket ebben az operában, amely az énekesekre rendkívül nagy terheket ró.
A prológban elsősorban a Komponistára, aki a darab szerint az Ariadné zenéjét írta. Strauss nadrágszerepet csinált belőle, női hangra bízta, hogy így érzékeltesse fiatalságát, tapasztalatlanságát, idealizmusát. Kaegi a Komponista megformálóját meghagyta nőnek, nem öltöztette férfiruhába. Ifjú, emancipált hölgy, olykor nem nélküli, hamvas kerub Denisa Hamarová Komponistája. Mind vokális, mind színészi teljesítménye meggyőző, szépen kimunkált, élvezetes. Iveta Matyášová felemás benyomást keltett Ariadné szerepében, pedig minden adottsága megvan hozzá. Kulturált, szép hangja mintha nem akart volna kinyílni, sokszor kevésnek hatott. Aki viszont vokálisan és színészileg is tökéletes teljesítményt nyújtott, az a Zerbinettát éneklő-játszó Ľubica Vargicová. Zerbinetta az operairodalom talán legmagasabb koloratúrszoprán szerepe, de Vargicovának semmiféle nehézséget nem okoztak a nyaktörő magasságok, amelyek az ő megszólaltatásában sosem hatnak öncélú gégeakrobatikának. Nála a karakterformálás eszközei, Zerbinetta játékos, sziporkázóan színes személyiségének jellemzői. Vargicová karcsú, rendkívül bájos Zerbinetta, a játéka ugyanolyan könnyed és természetes, mint az éneklése. Csak ritkán lehetünk tanúi énekes és szerep ilyen ideális találkozásának, ezt látni, hallani kell. Szergej Larin ismert és becsült kvalitásait hozta, hatalmas hangja kitűnően érvényesült Bacchus szólamában.
Megbízható teljesítményt nyújtott a commedia dell’arte négy férfi figurája: Daniel Čapkovič (Arlecchino), Ivan Ožvát (Scaramuccio), Martin Malachovský (Truffaldino) és Ondrej Šaling (Brighella), valamint a nimfák triásza: Erika Strešňáková (Najád), Gabriela Hübnerová (Driád) és Eva Šeniglová (Echó). Jól illeszkedett az együttes játékába Ján Ďurčo Zenetanára, Igor Pasek Táncmestere és Alfred Werner Majordomusa.
Az opera leghatásosabb jelenete Ariadnénak és Bacchusnak a szerelem apoteózisává magasztosított egymásra találása. A mindenütt hangsúlyosan puritán rendező ezt nagyon találékony módon oldotta meg, egyetlen hatalmas tükör segítségével. Ezzel sikerült „behozni” az előjáték szereplőit, akiket Strauss és Hofmannstahl a darab zárójelenetében már nem szerepeltet, de a tükör révén láthatóvá válnak, és tanúi lesznek a szerelmesek boldogságának.
Strauss kis zenekarra álmodta gyönyörű dallamait, ami fokozott feladatot ró minden egyes hangszerre. Sajnos muzsikusaink nem produkálták azt a csiszolt, homogén hangzást, amely a mű minden szépségét érvényesíthette volna. Ez valószínűleg nem a karmester, Walter Kobera hibája, hanem a zenészeké, akiknek még van mit csiszolniuk produkciójukon.
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.