A jereváni Matenaradan levéltár, kutatóintézet és múzeum épülete Meszrop Mastoc szobrával
A Kaukázus gyöngyszeme: Örményország (1.)
![A jereváni Matenaradan levéltár, kutatóintézet és múzeum épülete Meszrop Mastoc szobrával](/sites/default/files/styles/image_16_10_w400/public/lead_image/1%20k%C3%A9p%20_A_jerev%C3%A1ni_Matenaradan_k%C3%A9ziratgy%C5%B1jtem%C3%A9ny_%C3%A9p%C3%BClete_Meszrop_Mastoc_szobr%C3%A1val.JPG.webp?itok=eKer9ne5)
A Nagy- és Kis-Kaukázus hegyei között s a vidék völgyeiben sokféle, eltérő nyelvű, vallású, kultúrájú nép vert tanyát a történelem folyamán. Hódítók sora pusztította a törzseket, ugyanakkor a leigázók otthagyták kultúrájuk nyomát is e területen.
Több évezredes, viharos, harcokkal, küzdelmekkel teli történetet mondhatnak magukénak az itt élő népek. A feszültségek ma is élnek. A Szovjetunió szétesésével elképesztő indulatok szabadultak fel a nemzetekben. Ennek kiváló keresztmetszetét adja Szvetlana Alekszijevics, a Nobel-díjas belorusz írónő Elhordott múltjaink című megrázó könyve.
A Kis-Kaukázus Örményország északi részén húzódik, a valaha általuk birtokolt szent hegyük, az Ararát csúcsa ma Törökországból tekint át. A hegy az örmények történelmének jelentős szereplője. Úgy tartják, Noé bárkája ott feneklett meg, s fiának leszármazottját, Haikot tekintik ősatyjuknak, országukat Haisztannak nevezve. Armeniaként először Dareiosz idején, perzsa ékírással rögzítették. Asszírok, görögök, perzsák, rómaiak, bizánciak, arabok, mongolok, törökök, oroszok voltak urai e tájnak.
Az örmények szívesen emlegetik régi dicsőségüket, Nagy-Örményországot, amikor birodalmuk partjait három tenger mosta. Keserű szívvel gondolnak vissza sorsüldözöttségükre, különösen a 20. század eleji népirtásra, amelynek egyes becslések szerint Törökországban 1,5–2 millió örmény esett áldozatul. A genocídium során a kulturális értékek nagy része is megsemmisült.
Örményország Törökországgal és Azerbajdzsánnal szomszédos határai zártak. Az országban körülbelül hárommillióan élnek, szerteszóródva a világban ennél jóval többen.
Az ország fővárosa, Jereván dokumentumokkal igazoltan 2800 éve létező település. Hivatalosan a 12. főváros. Míg 1918-ban harmincezer lelket számlált, manapság körülbelül egymillióan lakják.
Számomra itt a legnagyobb élményt a Matenadaran múzeum, levéltár és kutatóhely jelentette. Az intézményben mintegy 450 ezer dokumentumot őriznek. Az épület előtt Meszrop Mastoc – szerzetes, teológus, iskolaszervező, bibliafordító –, az örmény írás megteremtőjének szobra látható, előtte tanítványa és életrajzírója, Korjun térdel. A megalkotott ábécé az örménység és a kereszténység megtartásának eszközévé vált már a Kr. u-i 5. századtól, betűi sajátosan számokat és imát is jelentenek. Az intézmény őrzi, gyűjti, menti és számon tartja a világban fellelhető örmény dokumentumokat. Napjainkban a szíriai események nyomán Aleppóból és Damaszkuszból kaptak sok 11–12. századi kéziratot. A kiállításon sokáig elidőztem volna, a kézzel írott történeti, vallási, orvostudományi („tyúkszemtől kezdve szerelmi bánatig”), zenei munkák iniciáléi, szépen formált betűi, a régi térképek látványa igazi élményt jelentettek. Magyar vonatkozás: az első örmény nyomdai betűkészletet Misztótfalusi Kis Miklós metszette az 1680-as években, Hollandiában. A velencei Lázár-szigeten élő örmény katolikus szerzetesek még a 20. század elején is használták.
Magyar nyelvű kézirattal ottani kutató idegenvezetőnk eggyel találkozott: örmény betűkkel egy népdalt rögzítettek. Egy-két kuriózumot hadd említsek. Egy 28 kg-os szertartáskönyvet 1915-ben, a török népirtás elől menekülve két darabban hozott át két asszony a határon. Naleki Gergely Siralmak, gyötrelmek könyvét, „Szívből jövő fohász Istenhez”, sokan ma is párnán, a ház legelőkelőbb részén tartják. S végül: Mastoc imádságait, himnuszait is megőrizték az általa megalkotott írásjelek. A Kr. u-i 8. században – egy magyar forrás idegenvezetőnk szerint azt írja, hogy – az örmény nők is tudtak írni. Pedig Európa ekkor még szinte analfabéta volt.
A kelet–nyugat útvonalában fekvő várost többször feldúlták, házai leégtek, csak egy-két 19. századi épület maradt meg az újkori örmény irodalom megteremtője nevét viselő Abovjan főutcán. Egyebek mellett egy bank vörös tufából emelt épülete áll ott, amelynek földszinti felirata jelenleg a pizza világuralmát hirdeti. A romboláshoz hozzájárult az 1988-as földrengés is, amelynek több tízezer áldozata volt. A városkép meghatározó eleme a Cascade, valamint az opera és színház épülete. Az előbbi egy vízesést imitáló lépcsősor, amely előtt a tér, s az emelkedő szintjei kortárs alkotások kiállító helyeiként szolgálnak. Meglepődve fedeztem fel a kolumbiai művész, Botero több kültéri szobrát is. Az ősi birodalom Urartu (Ararát) jelképe, a földbe fúródott nyílhegy is megjelenik. Az opera épülete 1933-ban készült el, terve 1937-ben aranyérmet nyert Párizsban. A nép szülötte Hacsaturján, a híres zeneszerző, akinek számos balett- és zenekari művét az örmény népi dallamvilág ihlette.
A Genocídium múzeuma állít emléket a népirtások áldozatainak. Az örmény nép történelme során több pogromot szenvedett el. A sötétre hangolt múzeumi termekben fotókon, tudósításokon, számadatokon követhetjük nyomon ezeket. Egyes egyéni sorsok megrázó bemutatása a szörnyűségek hatására mutat rá. Ilyen például Komitasz – eredeti nevén Soghomon Soghomonian (1869–1935) – szerzetes története. Az ecsmiadzini teológián képezték s szentelték fel. Berlinben zenei tanulmányokat folytatott. Az örmény zenetörténet kiemelkedő egyénisége volt, népdalokat gyűjtött, zenét szerzett, kórusával külföldön is népszerűsítette hazája muzsikáját. 1915 áprilisában örmény értelmiségiekkel együtt táborba deportálták. Rögeszmés félelme, mások féltése elhatalmasodott rajta, összeroppant. Befolyásos emberek közbenjárására kiszabadult, ám élete utolsó 20 évét pszichiátriai intézetekben töltötte. Párizs mellett hunyta le örökre a szemét. A kiállítás megrázza az ember lelkét; a múzeum melletti emlékműnél sokan helyezik el az emlékezés virágait.
A város feletti hegyen magasodik az Örményország anyja szobor. A 30 méteres talapzaton álló 22 méter magas szobor kezében kardot tartva tekint a távolba, ahol a messzeségben az Ararát sejlik fel. Lenyűgözők a hegy méretei. A szobor előtti téren örök láng ég az elesetteknek: „A neved ismeretlen, a tetted halhatatlan” felirattal. A háborúknak emléket állító harci eszközök is idézik a múltat. Mögöttük békésen pihen a vidámpark óriáskereke. Az örmények most sem mondhatják el, hogy béke van az Olajfák hegyén. A Hegyi-Karabah miatti azeri–örmény konfliktus rendezetlen, jelenleg fegyverszünet él.
Magyar emlékmű is található a városban: a II. világháborúban elhunyt magyar katonák és a Magyarországon meghalt örmények tiszteletére. A Hrazdan folyón átívelő Győzelem hídját magyar és német hadifoglyok építették. A főtéren esténként zenélő szökőkút kápráztatja el fényjátékával az embereket.
Jerevánban van a világszerte híres örmény konyak gyára is. A hegyoldalban elhelyezkedő, hagyományos, színes tufából emelt épület kiállítással fogadja látogatóit. Pince-alagútjaiban bemutatják a konyak-, helyesebben a brandykészítés történetét, folyamatát, a nevezetes látogatók, megajándékozottak fotóit, emlékeit. Annak idején annyi liternyi itókát ajándékoztak a magas szintű látogatóknak, ahány kilót nyomtak. Állítólag Jelcin elnök vizitálása után szűnt meg ez a gyakorlat. Churchillnek is az örmény konyak volt a kedvenc itala. Az immár francia kézben levő gyár egy hároméves s egy tízéves termékét mi is megkóstolhattuk. Nekem az utóbbi, az Akhtamar nevezetű vált kedvencemmé.
A jereváni nagypiac pultjain szemet gyönyörködtető látvány a szárított gyümölcsök kínálata. Csábítóak a különleges formában csomagolt finomságok. A várost járva azonban úgy láttam, a kisembereknek meg kell küzdeniük a talpon maradásért. Szerény házak, kicsiny boltok, szerelőműhelyek sorakoztak a szállodánk mellett is.
Jerevántól mindössze 20 kilométerre fekszik Garni városa. A mintegy 8000 lelket számláló település több mint ezer évre tekinthet vissza. Néhány száz évig az örmény királyok nyári szálláshelyeként szolgált. Legismertebb látványossága, a pogány Mithrász szentély egy meredély szélén helyezkedik el. Mellette római kori fürdő maradványaira bukkantak. Napjainkban a nagyvárosból kiköltöző középréteg vásárol itt telkeket, felújítandó házakat.
Csermák Judit
Támogassa az ujszo.com-ot
A támogatásoknak köszönhetöen számos projektet tudtunk indítani az utóbbi években, cikkeink pedig továbbra is ingyenesen olvashatóak. Támogass minket, hogy továbbra is függetlenek maradhassunk!
Kérjük a kommentelőket, hogy tartózkodjanak az olyan kommentek megírásától, melyek mások személyiségi jogait sérthetik.